KAPITTEL EN, hvor vi finner Manderlay og møter folkene der.
Det var i året 1933.
Grace og hennes far reiste sørover med deres hær av gangstere.
De reiste fra Dogville og hjem til Denver, -
- men oppdaget at musene hadde danset iherdig på bordet.
Nye krefter hadde overtatt deres tidligere eiendeler.
Motvillig måtte de trekke seg tilbake, -
- og de dro gjennom Alabama på leting etter nye jaktmarker.
De vil ikke innrømme det, -
- men innerst inne har alle kvinner slike fantasier.
Om det så er haremsfantasier -
- eller å bli jaget gjennom urskogen av innfødte.
De kan fable så mye de vil om sivilisasjon og demokrati, -
- sexy er det ikke.
Grace og faren hennes var uvenner igjen allerede da de forlot Dogville.
Grace hadde latt alt gå inn i det ene øret og ut det andre, -
- men var likevel temmelig lei av sin utålelig innbilske far-
- som stadig trodde at kvinner kunne pasifiseres med blomster.
Du ville ikke våge å si slikt hvis mor ennå levde.
Det kan du ha rett i, jenta mi.
Vi kjører nå.
Miss, kan jeg få snakke med deg?
- Ja? - De vil piske ham.
Men han har ikke stjålet noe.
De plantet Mams vin i hytta hans. så de kunne piske ham.
Slik er loven. En flaske. så får man pisk. Det er Mams lov.
- Hvem skal de piske? - Timothy.
- Hvorfor? - Slik behandler de slaver.
Slaver?
Du har vel hørt om slaver?
Det er det vi er her på Manderlay. Dette gudsforlatte stedet.
Det var her jeg slapp ut.
Før noen skal piskes. fjerner de en del av gjerdet.
Dette er en lokalsak, Grace. Vi skal ikke blande oss.
- Hvorfor ikke? - Det er ikke vårt ansvar.
Var det ikke vi som flyttet negrene til Amerika?
Vi har forbrutt oss mot dem. Vår mishandling har formet dem.
Slipp ham fri.
Stans.
Nei, den går ikke. Slaveriet ble opphevet for 70 år siden.
Hvis du ikke vil overholde loven, må vi tvinge deg til det.
Mam! Hjelp meg å få henne inn.
Hent vann til Mam. Skynd deg, Rose.
Spar meg for det hykleriet, din dumme, gamle slave.
Stikk av gårde. La oss være i fred.
Ikke regn med noen medlidenhet fra meg.
Hør her.
Jeg er veldig gammel -
- og ligger dessverre på dødsleiet.
Jeg vil be deg om en tjeneste.
Hvis det innebærer å utnytte folkene som slaver, må jeg si nei.
- Dødsleiet eller ikke. - Slaveriet er over. Jeg forstår.
Det måtte jo skje en dag.
Greit.
Jeg sier sikkert nei, men du kan da prøve å spørre.
Det ligger en bok under madrassen.
Jeg vil be deg om å ta den ut ...
... og brenne den for meg.
- Det vil være det beste for alle. - Det synes du sikkert.
Men jeg mener at alt skal frem i lyset, uansett hva.
Jeg ber deg. kvinne til kvinne.
Kvinne til kvinne... Det betyr ikke noe for meg.
Jeg vil ikke hjelpe deg med å slette fortidens synder.
Nå må jeg gå.
Min fars menn har låst opp porten så folk fritt kan komme og gå.
Gi alle på plantasjen beskjed om at de nå har like rettigheter -
- som alle andre i dette landet.
Forfatningen kan leses i enhver rettsbygning.
Og husk, når dere anlegger sak mot familien:
Det er viktig bevismateriale gjemt her i dette rommet.
Hun er død.
Den gamle satan.
Unnskyld. Det mente jeg ikke.
Hvis noen fortjener en unnskyldning, er det ikke meg.
Jeg er redd.
Det er ikke noe å være redd for. Vi har beslaglagt våpnene deres.
Nei.
Jeg er redd for hva som vil skje nå.
Jeg frykter at vi ikke er klare for et nytt liv.
På Manderlay spiste slavene middag klokken sju.
Når spiser man middag når man er fri?
Vi vet ikke den slags.
Frie menn spiser når de er sultne.
Det gjør frie kvinner også.
Tiden tatt i betraktning, -
- kunne Graces ord i soveværelset om frie borgeres spisetider, -
- virke en smule dristige.
Men det var ikke ment som forakt for alle de som sultet i Amerika.
Grace gikk tilbake til gangsterne -
- som hadde avvæpnet plantasjens tidligere makthavere.
Men de fant ikke stort.
Et haglegevær og en gammel leketøyspistol.
Da kan vi kjøre.
- Nei, la oss vente et øyeblikk. - Hva venter du på?
På at de kommer og takker deg? Eller at de brenner ned stedet -
- og danser stammedans på ruinene?
Du er en hykler.
Vi flyttet dem hit og mishandlet dem.
Jeg innrømmer at jeg ikke handler med upålitelige japser.
Men en hykler?
- Hvorfor kommer de ikke ut? - Det sa du sist også.
- Sist? - Da du var seks år.
Du var så bedrøvet fordi din elskede fugl var i bur.
Du insisterte på å slippe den fri.
Tweety var en stolt liten fugl.
Han fikk ikke nyte friheten.
Vi fant ham morgenen etter under vinduet ditt. Han frøs i hjel.
Han var jo tam. Han hadde ikke en sjanse i naturen.
Hva tror du de negrene er?
I hvor mange generasjoner har de familiene bodd bak det gjerdet?
De fleste av dem har nok bare fortsatt i jobben på kontrakt.
Nå tjener de et par dollar. men dem drikker de opp, -
- og så låner de kanskje litt av arbeidsgiveren -
- som har åpnet en liten butikk med fargerike varer til dem.
De kan aldri betale dem tilbake. så de er stadig bundet til stedet.
Det var en nobel handling. jenta mi, -
- men til sjuende og sist har du bare gjort alt verre.
Som du gjorde med Tweety.
Så det eneste vi kan gjøre nå, -
- er å håpe på at det ikke blir frost.
Det du sa om kontrakter og lån. det er svindel.
Jeg har lest -
- at alle frigitte slaver får et muldyr og en jordlapp, -
- så de kan skape et nytt liv.
Ja, men det som skjer er at eieren av muldyret og jorden -
- vil beholde det selv. så det ble ikke noen forskjell.
Det vil ta dem en stund å samle beviser mot plantasjen -
- og trekke familien for retten.
For retten?
Noen ganger virker du enda mer verdensfjern enn din kjære mor.
Nei, jeg har visst undervurdert dem.
Det er i det minste én som tørster etter friheten.
Han vil ut. og det litt kvikt.
Ja, han stikker av. Det er jo bestefar.
- Unnskyld ... - Ikke den store verdighet.
- Skremt fra sans og samling. - Kan jeg få snakke med frøkenen?
Ja.
- Jeg vil ikke forstyrre. - Det gjør du.
Nei, på ingen måte. Det er en tung dag for alle.
Vi virket kanskje utakknemlige.
Vi vil gjerne takke deg ordentlig for det du har gjort.
Det tar bare et øyeblikk.
- Naturligvis. - Ti minutter. Så kjører jeg.
Ikke ett sekund mer.
Grace ble ført forbi slavenes usle innkvartering -
- med deres trekkfulle hytter.
Hennes gjerning førte utvilsomt til en berikelse av folkenes liv.
Eller ...?
Grace kunne faktisk ikke se den gleden hun hadde håpet på, -
- og som ville si henne at de ikke ville lide kanarifuglens skjebne.
De var mennesker som var blitt tildelt smerte, tenkte Grace, -.
- da hennes tanker ble avbrutt av en eksotisk aksent.
Da vi var slaver måtte vi ikke takke for maten -
- eller vannet vi drakk og den luften vi pustet inn.
Det er ingen som trenger å si takk, men ...
Men hva?
Er det noe vi bør være takknemlige for?
Jeg mente ikke "men". Jeg mente "og" ...
Man behøver ikke være takknemlig for sin naturlige frihet.
Jeg vil være den første til å unnskylde for alt -
- dere og folket deres er blitt utsatt for.
Porten skulle ha vært låst opp for 70 år siden.
Først for 70 år siden? Før da var den selvfølgelig helt berettiget?
Nei.
Nei, du misforstår.
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - De behøver ikke si noe.
Vi har hørt om sånne som deg.
En fin dame som bruker sin fritid på å redde stakkars negre.
Jeg vil i hvert fall si takk.
Frøkenen har brukt av tiden sin til å hjelpe oss.
Tid hun kunne ha brukt på mye annet.
For det var bare rettferdig at Gud gjorde noen av oss til slaver, -
- og ikke andre.
Negeren er fæl av natur.
Jeg vet at det ikke er populært å si det.
Og jeg sier det ikke på grunn av Burt.
Nei. Victorias holdning var ikke bare basert på marinen hennes, -
- selv om han veide tungt i vektskålen.
Burt var et udugelig fe, som Victoria dessverre forgjeves -
- hadde forsøkt å forbedre ved å slå ham så ofte som mulig, -
- selv om han ofte truet med å kaste seg i Manderlays brønn.
Grace så på Wilhelm, den gamle husslaven, og forsto det nå.
Han hadde ikke ført henne hit for å takke henne.
Han ville bare at hun skulle se dem.
Den ynkelige flokken som han med rette fryktet-
- ikke ville klare seg utenfor.
Det levende bevis på undertrykkelsens knusende effekt.
Hør etter. Nå er alt blitt skrevet ned.
Vi bør få godkjent ordlyden. for det er jo juridisk bindende.
Vær så god, Bingo.
- Hva er det for papirer? - Det er kontraktene.
Familien har vært så omtenksom å tilby hver og en ansettelse.
Grace var ikke advokat og i stand til å vurdere kontrakten juridisk.
Men hun fryktet at enhver dommer i traktene ville gå god for den.
Grace følte at der det stod "ansatt", -
- kunne de like godt ha satt "slaver".
Bare en som ikke kjente til et liberalt samfunn, ville skrive under.
Eller en som ikke hadde noe valg.
Folkens, jeg går ut fra at dere trenger penger alle sammen.
- Mark? - Penger?
Jeg kjente en fyr fra et lite sted som ingen husker hva heter, -
- så jeg trenger ikke si navnet.
- Han hadde penger. Noen. - Vi vil gjerne låne dere penger.
Det står i det andre dokumentet. Vi kan åpne en liten butikk til dere.
Det er jo langt inn til byen.
Hvis dere kjøper nok til oss alle. får dere nok en pen mengderabatt.
Og varene vil være billigere enn i byen.
Ikke sant, Miss Grace?
- Det vet jeg ikke noe om. - Vær snill og underskriv.
Greit, da kjører vi.
- Skru av motoren. - Det var som pokker.
Du har rett i at jeg ikke klarte å hjelpe Tweety.
- Jeg var et barn den gangen. - Hva vil du nå?
Denne gangen har jeg makt til å gjøre noe.
Du sa selv i Dogville at din makt skulle bli min, -
- og at jeg kunne bruke den på min måte.
Den makten skulle brukes til å føre familiefirmaet videre.
Jeg ville vise at jeg er åpen for nye ideer.
Den makten du ber om nå. vil du bruke på noe dumt og ...
Far, du lovte.
Du var slem mot mor, men når du lovte henne noe, holdt du ord.
Sånn.
Nå har du fått det jeg lovte deg.
Det er kanskje ikke delt helt likt. men jeg kan ikke strekke meg lenger.
Jeg vil ikke ha noe med dine planer å gjøre.
Og du kan ikke få tak i meg hvis du får bruk for meg, som du alltid får, -
- til å hjelpe deg ut av vanskelighetene.
For du vil ikke ane hvor jeg er.
Jeg vil også ha Joseph. Jeg vil trenge en advokat.
Nei! Aldri i livet!
Aldri! Jeg gir ikke slipp på Joseph.
Han er den eneste jeg kjenner som kan skrive en entydig kontrakt.
Jeg har ennå ikke gjort bruk av det. men den dagen vil komme.
Du får Viggo og Bruno i bytte.
Jeg har gitt deg mine beste menn. det vet du godt!
Far, det var meningen at jeg skulle ha halvparten.
- Hvis mor hadde levd ... - Pokker, Grace!
Til sent på natt skrev Joseph ned de entydige formuleringene -
- som hans tidligere sjef hadde gjort så fryktelig sjelden bruk av.
Det måtte utformes nye kontrakter. og de gamle måtte annulleres.
Alt sammen med den velvilje som folk alltid utviser-
- i selskap med maskinpistoler.
Her er skjøtene. De tidligere slavene eier nå plantasjen.
Det siste dokumentet er din ansettelseskontrakt fra kollektivet.
- Jeg forstår ikke helt ...? - Du får ingen lønn.
Og bare arbeidsgiveren kan oppheve kontrakten, men likevel...
Fysisk arbeid. Til deg og din familie og Mr. Mays.
Hardt fysisk arbeid.
Si noe. Bingo.
Min fars rygg er ikke sterk nok.
Han kravlet opp etter en lysestake 1. juledag et år, -
- og falt ned og slo ryggen mot et bord.
Slikt skjer når man har lysestaker.
Når jeg mener at deres forståelse av andre menneskers verd -
- har nådd det ønskede nivået, -
- kan du og Mr. Mays og familien din forlate plantasjen.
Skal vi forlate vårt hjem?
Ja. Jeg kan love dere at selv om dere står på bar bakke, -
- vil dere få det lettere enn deres tidligere slaver ville fått det.
Hva angår min og mine menns tilstedeværelse, -
- er vi kun deres rådgivere.
Pistolene er her bare for å beskytte det nye kollektivet.
Vi blir her bare til den første høsten er i hus.
Deretter kan de nye aksjonærene innløse skjøtene sine -
- og få sin del av utbyttet.
Samle inn skjøtene, Mark?
Disse formalitetene gjorde ikke folk oppstemte eller fortrøstningsfulle.
Men Grace så bak fasaden.
Selv om hun så mest frykt og uro i alles øyne, -
- så hun likevel takknemlighet i Wilhelms milde, gamle blikk.
Burt! Jeg har et skjøte som ikke er blitt mottatt.
Vil Mr. Burt vennligst tre frem og motta sitt skjøte?
Burt hadde planlagt å rømme fra sin forbitrede kone.
Tross hennes manglende tro på hans evner-
- hadde Burt klart å møte en kvinne ved gjerdet, -
- som ville hjelpe ham å rømme. Nå ventet han på henne -
- på det avtalte stedet til avtalt tid.
"En hjelpende hånd," hadde kvinnen sagt.
For et sammentreff at to kvinner ville hjelpe Manderlays slaver.
Grace og Burts hjelpende hånd.
Underlig nok lignet de også på hverandre.
De var unge, vakre, hvite og i selskap med menn.
Et alarmerende antall menn.
Hvor er niggeren?
KAPITTEL TO "Den befridde Manderlay-bedriften"
Grace hadde flyttet inn på den frie plantasjen blant aksjonærene.
Hun var der bare som vakt.
Men ingen kunne hindre henne i å observere folk i Manderlay -
- i håp om å skimte den voksende nye karrakter som friheten burde gi.
Men hun så dessverre ikke mye av det.
Hun så Victoria titte redd i brønnen for tredje gang -
- og speide etter Burts lik.
Hun så Flora og Elizabeth besvime over Timothy.
Hun så mennene spille kort-
- om små totter bomull under det utette taket.
Og hun så alle ignorere hvert ord Mark sa, -
- men visste ikke at han var kjent for sine uklare svar.
Vi kalte ham for Deighode. men det var ikke hans riktige navn.
Grace så Victoria slå sin eldste sønn for å stjele en kjeks.
Og hun så avstraffelsens ufravikelige hierarki.
Victoria slo Ed. Ed slo Milton. og Milton slo Willie, -
- som gikk et trinn ned i fødekjeden og lot det gå ut over Charlie, -
- som sjeldent nådde til vinduet med det utvendige håndtaket-
- som hennes far, Jack. hadde tenkt som nødinngang.
Det samme vinduet hun sovnet ved hver natt-
- med utsikt til sine elskede stjerner.
Hver dag ved middagstid så Grace folkene samles på paradeplassen -
- med de mystiske numrene under Mams balkong, -
- som om alt var som før på Manderlay.
Men én bukket ikke under for vanens makt.
Timothy, selvfølgelig.
Hans eksotiske stolthet tok nesten pusten fra Grace.
På denne dagen kom Grace forbi det gamle ferskenhuset, -
- hvor de hvite nå arbeidet med unødvendige småreparasjoner, -
- på vei til låven hvor gangsterne hennes holdt hus.
- Hvordan har de det? - De har ikke nok å gjøre.
Det er ikke bra for moralen. Din far fant alltid på noe.
Sikkert. Men løsningen er tålmodighet.
Ikke så mye tålmodighet. Niels' farfar dyrket bomull.
Han sier at bomullen skulle ha vært sådd for lengst.
- Jorden ser ikke klar ut. - Sikkert fordi ingen har pløyd den.
- Forholdene kan være annerledes her. - Nei, det tror jeg ikke.
Hvis det skulle vært sådd. ville da folkene her vite det.
Grace ville ikke trenge seg på, -
- og hadde derfor bare hilst kort på de tidligere slavene.
Men nå var tiden inne til en samtale med mer kjøtt på.
Unnskyld, sir ... Mark.
Kan jeg spørre deg om noe? Om såing av bomull.
Jeg har vært med på såing og høst, fødsel og død.
Bra. Når skal man så bomullen?
Det er det klare regler for. Slikt må gjøres etter boken.
Manderlay har alltid vært kjent for sin veldig presise høst.
Svalene flyr alltid sørover rett etter høsten.
De slår seg til her for natten på deres vei over myrene.
- Men hva med såingen? - Det er en hel vitenskap.
Og som du sikkert kan tenke deg. spiller været en viktig rolle.
Ja. Så når skal vi så i år?
Ikke for tidlig og ikke for sent.
Ja, men når? Skulle den ha vært sådd alt?
Jeg er ikke typen som sier noe med mindre jeg er helt sikker.
Ikke med mindre saken er 100 prosent sikker.
Sakens fakta må med andre ord være ubestridelige.
Vet du når man skal så?
- Nei. - Jeg spør Wilhelm. Er han her?
Han gikk ned til badehuset.
Han var blitt litt frynsete i kanten. Det er pussig, for ...
Unnskyld. Jeg finner ham selv.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men jeg ville spørre om jordene.
Jordene skulle ha vært pløyd og harvet for tre uker siden.
- Og bomullen skulle ha vært sådd. - Vet alle det?
Ja. men jeg tror de tenker at en annen tar seg av det.
I gamle dager drev forvalter Mays oss ut dit.
Kanskje det skyldes at ingen riktig stoler på deg.
De kunne bruke tiden til noe annet.
Reparere husene sine. Det trengs.
Hyttene har alltid vært et ømt punkt.
Mam sa at vi ikke hadde byggematerialer.
Vi trenger utbyttet av høsten. Hvordan skal folk klare seg ellers?
Hvis folk følte at de fikk noe.
At de fikk et gode som følge av de nye tidene.
Noe som gjorde livet deres bedre akkurat her og nå.
Jeg vet ikke hva det skulle være, men ...
- Det er det ikke tid til. - Vi har måttet så sent før.
Høsten kan til og med bli bedre av det. Det står det også i Mams Lov.
- Mams Lov? - Ja. Mams Lov.
Det er reglene for plantasjedriften.
Vi fikk ikke lov til å lese den. Det fikk bare Mam og familien.
"Bare Mam og familien," tenkte Grace.
Det skulle det bli en slutt på.
Hun lå på Mams seng og skummet bokens bisarre og onde regler, -
- da hun kom til en side som virket kjent.
En oversikt med tall fra en til sju.
Grace mente bestemt at hun hadde sett noe lignende.
Mams Lov avslørte alt.
Manderlay-plantasjen med dets prangende palé -
- og de lurvete slavehyttene på baksiden, -
- var blitt holdt i jerngrep av disse tallene.
De inndelte Manderlays slaver i psykologiske kategorier.
Sammy tilhørte gruppe fem. Klovnenegerne.
Victoria var naturligvis i gruppe fire. De voldelige negre.
Ikke så rart at Burt tok imot en hjelpende hånd, -
- selv fra en hvit.
Wilhelm og Mark var fortapte negre.
Wilhelm var i gruppe to. De snakkende negre.
Flora var en klynkende neger og så videre.
Det var et utall av behagelystne negre og gale negre.
Av den siste kategorien, stolte negre, -
- var det som forventet bare Timothy.
Men han var jo ikke der. Hva med Elizabeth?
Nei, hun sto i kategori sju, ikke i kategori én.
Hun var en behagelysten neger, også kalt en kameleon.
Hun kunne ernre atferd -
- så hun ble nøyaktig slik iakttageren ønsket.
Slik hadde slavesystemet blitt holdt i live på Manderlay.
Trelldom via psykologi.
Grace sto fordypet i tanker og så ut over Manderlay -
- og kom til å tenke på en annen side i Mams lov, -
- som handlet om luknig av stiene i Den gamle damens hage.
Det var navnet på det smale skogbeltet i utkanten av plantasjen.
"Trær og trestammer," tenkte Grace.
Da fantes det jo byggematerialer på Manderlay.
KAPITTEL TRE "Den gamle damens hage"
Unnskyld. Kan jeg spørre dere om noe?
Er det ikke slik at selv fattige og fargede -
- kan ta seg bryet med å vedlikeholde hjemmene sine?
Hvordan våger du?
Tror du fargede foretrekker hull i taket og falleferdige hytter?
Da får dere tette takene.
Jeg har jo forklart at vi ikke har materialer til å gjøre slikt med.
Ingen materialer? Det er ikke sant.
Når jeg går i åkrene. ser jeg tømmer over alt.
Det bare venter på å bli lagt på et tak eller bli til en ny hytte.
Du tenker på Mams hage. Du kan ikke felle den.
Hvorfor kan vi ikke det?
Har dere hatt så mange gode stunder med å luke hennes kjærlighetsstier?
Det er sant. Det finnes masser av tømmer.
Vi har bare sett det som Den gamle damens hage.
Jeg vet ikke hva dere sier, men for meg lyder det som en glimrende idé.
Og med ett ble disse sittende, hvilende folkene -
- til folk fylt med kraft og styrke.
Gående, løpende, arbeidende folk.
Ingen kunne true dem med "vår frues hånd" lenger, -
- som Grace hadde hørt at pisken ble kalt.
For Grace var det en liten seier.
Første skritt på veien til utryddelsen av negative atferdsmønstre -
- på Manderlay.
Men som Grace hadde ant, -
- overgikk hysteri til å forbedre hyttene dessverre hysteri til å pløye.
Et par av de tidligere slavene hadde likevel meldt seg, -
- og sammen med den hvite familien og Grace gjorde de klar til å så.
De ble overvåket av den demonstrativt fiendtlige Timothy -
- og hans mystiske hvite lommetørkle.
- Så han er ikke født her? - Han er en Munsi.
En stolt afrikansk kongeslekt.
Han drikker ikke og spiller ikke kort om små bomullsdotter.
I følge Mams lov fikk vi ikke ha ordentlige penger.
Grace kjente til valutaen fra Mams hov.
Ikke ordentlige penger som kunne brukes i verden utenfor.
Munsiene spiller ikke. for de tror ikke på gevinster.
De tror at man må være ydmyk overfor høsten -
- og bare ta det man trenger.
Jeg har aldri hørt om munsiene før. Men jeg har hørt navnet Mansi.
Det er en annen slekt. De var afrikanske kongers slaver.
De spiller. Timothy sier de er noen røvere.
- Så Timothy har også fordommer. - Hva?
Ikke noe. Jeg bare tenkte høyt.
- Du har fått selskap. Flora? - Nei, nei. Jeg skulle til å gå.
Timothy, jeg vil bare fortelle deg en ting.
Jeg vet at du ikke liker meg eller stoler på meg. Og det forstår jeg godt.
Vi har ikke de samme idealer, men du har en stolthet -
- som jeg tror vil være redningen for alle på Manderlay en dag.
Jeg vil også fortelle deg en ting.
Du har fine ord, en bande gangstere og hvit hud.
Folk her faller for slikt, men ikke jeg.
Du er ikke interessert i oss. Ikke som mennesker.
Det er jo vanskelig å se forskjell på folk fra en annen rase.
Vi hvite har begått en uopprettelig forbrytelse mot et helt folk.
Manderlay er en moralsk forpliktelse. For det var vi som skapte dere.
Heldigvis er jeg bare en neger som ikke forstår slike ord.
Men unnskyld meg, jeg kom for å treffe jenta mi.
Det er ikke noe for deg.
Svarthuder i natten.
Hvis jeg var deg, ville jeg gå nå, før det blir for stygt.
Grace så Timothys fiendtlighet som en utfordring.
Allerede neste dag ville hun motbevise -
- at hun som hvit ikke tenkte på de svarte som individer.
Hun hadde snakket med Venus om hennes feiltilpassete sønn Jim.
Venus avslørte at Jim bare var en frustrert kunstner in spe.
- Har dere sett Venus? - Ingen vil ha velgjørenheten din.
Jeg har noe til Jim. Jeg har studert ham nøye siden praten vår.
Du har rett. Han har kunstnerens sarte trekk.
- Det er alt for mye... - Nei da. Rop på ham.
Det er til ham.
Jim! Kom ut hit til meg og Miss Grace.
Disse er til deg. Fordi vi tror på deg.
Løp nå ut og mal dine fantastiske bilder.
Og ikke bry deg om de trangsynte som tror de har patent på kunsten.
Gjør helvete hett for dem, Jim.
Unnskyld, men jeg er ikke Jim. Jeg heter Jack.
Det der er Jim.
Det er vanskelig. Jeg har heller aldri kunnet se forskjell på dem.
De er fargede og har krøller begge to. Hvorfor se på mer enn det?
Grace hadde alltid hatt problemer med å skjelne Jim fra Jack.
En fadese som man bare ville le av i et hvitt selskap.
Men for hennes liv på Manderlay var det en katastrofe.
Som sin far var Grace ikke sen til å omdanne nederlag til sinne, -
- energi og motangrep.
Denne boken har skapt all motstanden.
Selv du betrakter den som hellig.
Den har spilt en viktig rolle i mitt liv.
Det vil være mitt neste trekk. De får lov til å se den.
Så de kan forstå at den ikke lenger kan skade dem.
Det vil jeg ikke anbefale.
Å vise dem Loven ville være som å vise et barn spanskrøret.
Den må gjøres tilgjengelig. men vi er ikke modne for det ennå.
Greit. Da får vi se til å få dere modnet i en fart.
Ikke som til de møtene jeg har arrangert før, hvor ingen kom.
Jeg snakker om fast skolegang med en timeplan.
Endelig har jeg en oppgave til dere. Dere skal til og med herse med folk.
I morgen ved middagstid holder jeg min første skoletime for alle.
Dere skal sørge for at de møter opp. Jeg godtar ingen unnskyldninger.
- Hva med familien? - Nei. De klarer undervisningen selv.
- Hører dere etter? - Niels fikk nettopp en super hånd.
Hva?
Hvem er du?
Mitt navn er doktor Hector.
Unnskyld meg. Jeg betaler meg ut av denne runden.
Selv om jeg ikke tror du har noen gode kort.
Du har bare pokerfjes.
Her ser du hele forretningen min.
Jeg har aldri fått adgang til Manderlay før, -
- så da jeg så at porten var åpen, -
- tok jeg det som et tegn på nye tider.
- Hva gjør du, egentlig? - Jeg underholder.
Selskapsleker, kortspill og slikt. Nå til dags mest det siste.
- Du spiller om penger? - Jeg spiller ikke bare. Jeg snyter.
Og du har ikke noe imot å avsløre denne forretningshemmeligheten?
Jo, overfor noen. Men ikke deg.
Hvis du og jeg etablerer et forretningsforhold, -
- skal du vite hva du kan forvente.
- Hva kan jeg forvente? - 80 prosent.
Du vet jo hvor mange problemer den nye avtalen i '65 skapte.
Plantasjeeierne hadde jorden. men ingen arbeidere.
Så de ansatte de tidligere slavene.
Men de hadde ikke taket på slynglene som før.
Så de lånte dem penger.
Men mange av negrene sparte opp og løste ut lånene.
Det bekymret plantasjeeierne.
- Det kan jeg tenke meg. - Da var det jeg fikk en idé.
Jeg dro fra plantasje til plantasje for å underholde de ansatte.
De trengte virkelig litt atspredelse. Så vi spilte bare litt kortspill.
Og hvis noen snart hadde betalt gjelden sin, -
- flådde jeg dem.
Jeg er kommet hit i dag for å tilby deg denne tjenesten.
Du er ikke overbevist. La meg få bevise min lojalitet.
Jeg har et brev her -
- fra en mann ved navn Stanley. Han ba meg om å smugle det ut.
Kanskje du vil lese det før det blir sendt.
Hør her, Mr. Hector.
Jeg må si at jeg aldri har truffet en mann -
- som jeg umiddelbart avskydde så sterkt.
Både på grunn av hans person og hans yrke.
Du tar ikke imot tilbudet?
Jeg vil aldri se deg her igjen.
Det skuffer meg. Men du skal allikevel få dagens ord med på veien.
Jeg liker ordspill, og gir gjerne kundene noe å le av og tenke over.
Falsknerens beste knep ...
... er å gi kort fra bunnen.
Få det til å se ut som om det er fra toppen, men ta det fra bunnen.
Det kortet man kjenner.
"Ta fra bunnen" har en helt annen betydning sosialt.
Men det er det jeg lever av. Jeg tar fra bunnen.
Jeg er lett å finne. hvis du ombestemmer deg.
Brevet var rettet til Mr. Miller, -
- en av de mennene som hentet bomullen.
Plantasjens eneste kontakt med verden utenfor.
Det var kort og konsist.
"Vi er tatt til fange av gangstere og de fargede på Manderlay.
Gi politiet beskjed, og kom og hjelp oss så fort som mulig."
KAPITTEL FIRE Hvor Grace går i gang for alvor
En gangster blir sjeldent indignert.
Men Graces menn ble nettopp det da de drev folk inn til skolen -
- etter at Grace hadde fortalt at doktor Hector "tok fra bunnen".
Og det var ikke tvetydigheten i uttrykket som opprørte dem.
Velkommen til skoletimen.
Jeg har valgt å kalle det "skole". "Møte" lot til å skremme folk vekk.
Jeg ville komme. men jeg ble forsinket.
Ja, du kom ikke før møtet var slutt.
I gamle dager hørte vi klokken i hallen.
Da var det lett å vite hva klokken var, men nå hører vi det ikke mer.
Det er nok fordi ingen har trukket den opp.
Men nå til dagens tema: Å arbeide sammen.
Bare fire av dere hjalp til med å klargjøre jordene.
Bare fem hjalp til med å så.
Jeg er ikke aksjonær, men hvis jeg hadde vært en av de fem, -
- ville jeg følt meg snytt.
Demokrati vil si at folket selv bestemmer.
Men da det ikke er plass til alle i Kongressen, -
- må folk uttrykke meningene sine på andre måter.
Det gjøres ved å stemme, OK?
La oss prøve det. Vi må velge en problemstilling.
Er det noe dere ikke kan bli enige om?
- Kan jeg nevne en liten sak? - Selvfølgelig.
Jeg mener at den lille riven er min, men Flora mener at den er hennes.
Det er et glimrende forslag. Et fint eksempel.
Jeg antar at alle kjenner til denne tvisten og har en mening om den?
Hvem mener kollektivet eier riven?
Den kan vise seg å tilhøre dem begge to.
Det ville stemme fint med dagens tema:
Å arbeide sammen og å dele.
Hvem mener at det er Elizabeths rive?
Sammy?
Jeg mener at det er Elizabeths rive.
Langsomt gikk det opp for flertallet hva Grace ville.
De fleste mente at riven var Elizabeths.
Noen få mente at det var Floras. Ingen mente at den kunne deles.
Jeg er stadig i tvil -
- om det er Elizabeths eller Floras.
Ikke overraskende stemmer Mark blankt.
Fra nå av tilhører den lille riven Elizabeth.
Slik er det med avstemninger. Det er vinnere og tapere. Kollektivet har talt.
Grace kom med en lang forklaring om at Flora ikke kunne rive uten en rive.
Og at ha en ting sammen hadde sine fordeler.
For å sikre at alle forsto demokratiets tanke, -
- ble det holdt enda en avstemning.
Jeg vil gjerne snakke om -
- at Sammy ler så høyt av sine egne vitser.
De er ikke morsomme. Og jeg får ikke sove når han ler så høyt.
Kanskje han av og til kunne holde opp med vitsene og slutte å le så mye.
Man kan da ikke stemme om om en mann får le?
Dette er altså bare et problemet om kvelden.
La oss stemme om det.
Da er det avgjort.
Ja. det er det.
Er det demokrati?
Wilhelm foreslo at en fikk ansvaret for å trekke opp klokken.
Så man kunne hørre den slå.
Uvisst av hvilken grunn ble den heller passive kunstneren Jim valgt, -
- tross høylytte protester fra hans mor.
Grace avsluttet med å annonsere hva temaet i morgen ville bli.
"Hvordan vi uttrrykker vårt sinne."
Er det en som kan si meg hva klokken er?
Spør Timothy. Han vet alltid hva klokken er.
- Han kan se det på solen. - Vi kan spørre Wilhelm også.
Han er så gammel at han var her før klokken.
Wilhelm og Timothy ga hvert sitt bud på hva klokken var.
De var forbløffende enige.
Wilhelm mente den var åtte på, og Timothy mente at den var fem på.
Grace gledet seg i sitt stille sinn over denne medfødte egenskapen.
Men snart oppsto det to fraksjoner.
En som trodde på åtte minutter på, -
- og en annen som trodde på fem minutter på.
De brukte dagens lærdom og tok en rask avstemning.
Resultatet ble fem minutter på. med et knapt flertall.
Det var dermed bestemt-
- at klokken på Manderlay offisielt var fem minutter på to.
Under Graces første time var det god stemning, -
- men den andre timen, som dessverre var nødvendig, -
- var av en mer alvorlig karakter.
Les.
"Daglig matrasjon for slaver i kategori sju ..."
Nei, vent. Det står én ...
"170 gram fast føde."
Og det har de alltid fått. Uansett hvor lite vi hadde.
Det er mye mindre enn for eksempel kategori sju.
Hvorfor skulle en stolt "nigger" -
- få mindre å spise enn en behagelysten?
Hvordan kan deres personlighet -
- ha noe som helst å gjøre med hvor mye de skal få å spise?
Det vet jeg virkelig ikke heller.
Ikke riktig. Vet du det, Mr. Mays?
Det kunne være for å straffe dem for deres stolthet.
Nei, jeg gjorde bare som det sto.
Mor var veldig nøye med at vi fulgte disse reglene.
Jeg vet om mange steder hvor alle fikk mindre enn 170 gram, -
- og hvor de begynte å spise jord.
Det er en skikk blant fargede når det ikke er nok mat.
- Men det forbydde Mams lov. - Det var ikke det vi snakket om.
Kan du ikke se hvor krenkende det er å inndele folk på den måten?
Folk er jo forskjellige.
Okser og kaniner skal heller ikke ha like mye fôr.
Da ville de få mageknip.
Ti stille. Jeg liker ikke det jeg hører.
Dere forsvarer denne dumheten.
Jeg må straffe dere fordi dere ikke har lært noe ennå.
Den kvelden innså Grace at hennes idé om å sminke de hvite svarte, -
- som i hennes raseri hadde syntes rettferdig, -
- kanskje var å overdrive en smule.
Selv om Philiomena som barn -
- alltid ble ledsaget på toalettet av sin svarte barnepike.
Har dere sett rare onkel Jim? Svømmer rundt i en fiskestim.
Kan vi vaske ansiktene nå?
Ja. selvfølgelig.
Vel ...
Nå kommer sanden.
Da spiller ikke dette noen rolle lenger.
Hva mener du?
Det er sandstorm på vei.
Plantene har så vidt begynt å spire.
Det kunne ikke være verre.
Manderlays åkrer er aldri blitt ødelagt av sandstorm.
Nei, for før i tiden hadde vi jo lebelte.
Grace hadde ikke lyst til å høre hva den tidligere forvalteren mente.
Hun overbeviste seg selv om -
- at han bare ville gjøre henne skremt og fortvilet.
Neste dags leksjon om å uttrrykke sitt sinne, -
- møtte liten forståelse hos forsamlingen.
Det endte med en rekke avstemninger, og det ble bestemt-
- at Wilmas poteter skulle brukes til settepoteter, -
- for hun trengte mindre mat. Og da hørte de vinden.
Hvor skal du hen?
Sandstormen kom alltid på denne tid av året.
Men hvert eneste år hadde den nysådde bomullen blitt skånet, -
- fordi plantasjen var skjermet av et belte med trær-
- som på folkemunne ble kalt Den gamle damens hage.
Omsluttet av det nærmest bibelske mørket, som falt over Manderlay, -
- visste Grace at selv om all verdens raser sto sammen, -
- kunne ingen gangstere kjempe imot dette.
Naturens overveldende maktdemonstrasjon.
Hun kunne bare se på at rekke etter rekke av spirene -
- forsvant under den drepende sanden.
Ingen kunne gjøre noe.
Men det stanset åpenbart ikke alle fra å prøve.
Grace så en rytter som red alt remmer og tøy kunne holde.
Han red over åkrene, og hver gang han så en sanddynge, -
- virvlet han den opp med hestens hover.
Det var vanskelig å si om det ville gjøre noen forskjell, -
- men det var en kamp, uansett hvor håpløs den var.
Heroisk og farlig.
Timothy ...
Kom tilbake! Kom tilbake!
Timothy!
Timothy klarer seg nok. Han kjenner stormen.
Du er jo helt forgapt i ham. Han er et fjols, Miss Grace.
- Hvor fant du ham? - Han lå bak huset.
- Lever han? - Jeg forstår spørsmålet ditt.
- Men hva vil det si å leve? - At han puster.
Glem det.
Er han død?
Det er vanskelig å ta livet av oss fargede, hvis vi ikke vil dø.
KAPITTEL FEM "Skulder ved skulder"
Samme ettermiddag kom Timothy på beina -
- og inspiserte skadene etter stormen.
Sanden hadde ødelagt alt.
Hardest rammet var dessverre ferskenhusets matlager, -
- hvor taket hadde blåst av. Nesten all maten var nå uspiselig.
Sandstormen førte også til lungebetennelse.
Det var kommet inn sand overalt.
Særlig der selv ikke nye planker kunne beskyttet mot været.
Nemlig gjennom sprekkene i vindusglasset ved Charlies semg.
Det var ingen verdigjenstander eller penger på Manderlay.
For den fine klokken som stadig tikket på kaminhyllen, -
- var ikke sveitsisk. slik Mam trodde, -
- men en lokal, verdiløs kopi.
Manderlays frie selskap var fallitt.
Wilhelm og Grace trodde derfor ikke at noen ville delta i undervisningen.
Men en etter en møtte folket på Manderlay frem.
Jeg er glad for at dere er kommet.
Men jeg har ikke forberedt noen time.
Jeg vil bare si ...
... at denne håpløse situasjonen tynger meg.
Men dere kan selvfølgelig ikke bruke ordene mine til noe.
Nei. Såpass har hun da lært.
Men håpløshet er vi godt kjent med.
Det står millioner av planter under sanden.
Kan vi redde 50, kan vi dyrke en liten mengde av høy kvalitet -
- og få en bedre pris for det.
Jeg synes vi skal handle.
Slik ble den store katastrofen til hell i uhell for Grace.
Folk så nå en felles fiende i sanden -
- og arbeidet skulder ved skulder med deres bitreste fiende -
- for å nå deres felles mål som frie, myndige amerikanere.
Stanley og Bertie hadde stukket pinner i jorden, -
- så folk kunne finne de plantene som skulle reddes.
Flora fortsatte barnslig å erte Grace med -
- at hun var svært betatt av Timothy.
- God natt. gamle Wilma. - God natt. mitt barn.
Vi kan legge oss og snakke litt før vi sovner.
Nei takk, Wilma. Jeg er ikke trett nok til å legge meg ennå.
Det hjelper å gå en tur.
Det er en veldig god idé å gå en tur når kroppen ikke er trett.
Det pleier jeg også å gjøre.
- God natt. - God natt.
Grace gledet seg over at alt syntes å gå av seg selv.
Men det at hun ikke hadde spilt en aktiv rolle, føltes tomt, -
- og hadde gitt plass til noe annet.
Menneskelige saker som instinkter og følelser.
Grace ble slått av en illevarslende følelse av hjemløshet.
Plutselig befant Grace seg bak badehuset.
Uten varsel utviklet hjemløsheten seg til en lengsel -
- etter å følge det rustne røret mot strømmen av skittent vann -
- inn til det rommet hvor nakne kropper ble vasket i billig såpe.
Svart hud.
Maskulin og svart manndom.
Graces tanker ved badehuset var uverdige og skjendige.
Tankene hennes skulle være helliget arbeidet ved Manderlay.
Men disse tankene hadde intet med det å gjøre.
Grace tvang seg til å sove, for å glemme de svarte kroppene.
Det var faktisk mulig, takket være staheten som var utbredt i familien.
Men plantene og hennes elskovssyke kropp, ga ikke opp.
Dette manifesterte seg i en drøm. Grace var i et fjernt land.
Det var kvinner i eksotiske kostymer og menn i turbaner.
Selv i søvne hatet hun å innrømme -
- at faren hennes kanskje hadde rett.
Men det var et harem.
En gruppe svarte slaver kom bærende på et kjempefat med dadler.
Og med ett lå Grace i dadlene og skalv av lyst, -
- mens beduiner tilfredsstilte henne etter tur med nesene deres.
Det ble enda mer forvirrende da Timothy dukket opp.
Han var både slaven som kom med vin og selveste sjeiken, -
- hvis myndige hender målte Graces mest intime åpninger.
Jeg må ha forsovet meg.
Unnskyld. men Claire er blitt dårlig igjen.
Ja, feberen er steget.
- Har hun fått noe å spise? - Ja da. Lammekoteletter og kylling.
Litt havregrøt. men hun har ikke apetitt.
Hun ble syk under sandstormen i fjor også.
Men stormen var verre i år.
Du bør dra hjem til den rene luften og de uuttømmelige matlagrene.
Vi må holde sammen nå. Uansett hvor hardt det blir.
Det blir det. Jeg har sett hvor lite vi har igjen.
Men noen stapper i seg ennå.
Du har rett. Det må vi snakke med folk om.
Det går nok bra, Rose.
Jeg foreslår at vi rasjonerer den siste maten -
- og drøyer det i en måned. til vi kan høste grønnsakene.
Jeg hører at det er lite bønner og poteter igjen, -
- så jeg synes vi skal gi dem til Rose, for Claire trenger mat.
Resten deler vi likt mellom oss.
Unnskyld, men ...
- Gjelder det oss også? - Ja, selvfølgelig.
Vi har spist mat faren din aldri hadde budt oss.
Joseph sier at det rent juridisk ikke kan kalles mat engang.
Faren din pleide å la oss skaffe mat når krybben var tom.
Vi kunne jo stjele noe fra noen.
Men det går vel heller ikke, Miss Grace?
Du er visst en hard negl.
Det kan hende det. ja.
KAPITTEL SEKS Harde tider på Manderlay
LUCIFERS BRØNN
Selv stedets sunneste mat kunne ikke gjøre Charlie frisk.
Hun trengte kjøtt. Det visste Timothy.
Så nå måtte de klare seg uten det trofaste eselet ved tredemøllen.
Det lovet ikke godt for moralen -
- at gangsterne nå prøvde å reparere bilen etter sandstormen.
Men Joseph, advokaten som kunne tolke de mest innviklede tekster, -
- måtte melde pass for Ford-manualen fra 1923.
Med tiden vokste Manderlays spredte planter side om side -
- med beboernes sult.
Det lille eselkjøttet som var igjen, var forbeholdt Charlie.
Grace befant seg i den merkelige situasjonen -
- at hun sammen med Wilma og de andre, gjorde det forbudte.
Hun fulgte sørstatsskikken og spiste jord.
Joseph hadde gitt opp Ford-manualen, -
- men fant en besynderlig formulering i kontrakten -
- han hadde inngått med Graces far.
Den kunne med litt god vilje forstås dit-
- at visse omstendigheter tvang den ansatte -
- til å adlyde høyere makter enn sin sjef.
Det ville i dette tilfelle si hans mage.
Den gode nyheten var at selv om tørken hadde vært hard, -
- hadde Stanley og Timothy funnet en måte å bekjempe den på.
Vent litt ...
Nå kommer det.
Men de beste nyheten var Charlie -
- som nå ved et mirakel var i stand til å spise den gode maten.
Alltid midt på natten da ingen så på ... Men likevel.
Om Grace hadde trodd at sulten ville dempe hennes seksuelle fantasier, -
- var snarere det motsatte tilfellet.
Flora, hva skjer inne hos hønene?
- Driver de og slåss? - De fire hvite mot den svarte?
- Skal jeg åpne døren så du kan se? - Nei.
Men den svarte høna er skikkelig stolt.
Skulle ikke forundre meg om de andre hakker på henne.
Ikke erte meg, Flora.
- Vel, god natt, da. - God natt.
Flora hadde ertet Grace før med den lille svarte høna.
Men de gikk løs på den, ingen tvil om det.
Og for å gjøre vondt verre vendte varmen i lendene hennes tilbake, -
- tross den stakkars hønas skrik etter hjelp.
Den ble kanskje enda sterkere av det?
Knust, ydmyket og overveldet av frykten for å miste forstanden -
- flyktet hun.
Og i et anfall av vanvidd. det andre kaller kåthet, -
- kastet hun seg på sengen og glemte alt om skam og korrekthet, -
- og gjorde det hun ikke hadde gjort siden barndommen.
Hun presset seg mot den knuten hun instinktivt hadde lagd av teppet.
Det er vanskelig å si om hun nøt det.
Men hun fortsatte. Hun kunne ikke styre det lenger.
Uten hensyn til de andre kvinnene, eller bare alminnelig anstendighet, -
- tok de pulserende eksplosjonene i underlivet over hele hennes verden.
Gud vet hvordan det hadde gått hvis det ikke akkurrat da -
- kom en person som tvang henne tilbake til en forsvarlig tilstand?
Skynd deg å komme. Miss Grace.
Hun er død.
Jeg passet så godt på henne.
Jeg ga henne det gode kjøttet.
Hun spiste det.
Men hun er død.
- Kom her. - Hun spiste jo.
Nei, hun spiste ikke noe. Det gjorde hun her.
Vil du fortelle det selv?
Jeg var så sulten.
Jeg blir så svimmel.
Beina mine verker når jeg er sulten.
Vår venn og Claires elskede gamle Wilma besøkte oss mens vi sov.
Hun tømte Claires tallerken hver natt.
Det var lett nok gjennom vinduet. det kan åpnes utenfra.
Jeg har spist så mye jord i mitt liv.
Tennene mine klarer ikke mer.
Hun drepte den lille jenta vår.
Jack, hun var syk.
- Miss Grace ... - Hun var syk, Jack.
Rose presset henne ikke til å spise, fordi hun spiste om natten.
Wilma skal straffes for at hun drepte datteren min.
Vi må stemme om det. Wilma skal straffes for å ta livet av jenta mi.
Jeg krever rettferdighet. Ellers dreper jeg henne selv.
La meg gå.
- La meg gå! - Slipp henne!
Hold opp! Vi snakker om det i morgen!
Så neste kveld samlet de seg -
- under Manderlays forunderlig klare, blinkende stjerneteppe.
Nå har alle talt, Wilhelm. Wilma viste ikke Claire noen nåde.
Så hun skal heller ikke vises noen nåde. Hun skal dø.
Jack ... Å drepe gamle Wilma gir deg ikke Claire tilbake.
Vi krever bare rettferdighet.
Du har selv sagt at vi har rett til den.
Jeg foreslår ...
... at hun forvises fra Manderlay for å stjele mat i et nødstilfelle.
Det overlever hun likevel ikke. så gammel som hun er.
Vi vet ikke om maten kunne betydd noe for Claires skjebne.
Wilma kunne ikke vite om det ville drepe henne.
Men hun blåste i om hun satte en annens liv på spill.
Og det gikk ut over den lille jenta vår.
Wilma så bare en tallerken som ingen rørte. Hun var sulten.
Hva tror du vi andre var? Alle vi andre fulgte avtalen.
Og hva tror du lille Claire var?
Vi er sultne alle sammen. Og det gjør det bare enda verre.
Da vil jeg be dere om -
- å stemme om Jacks og Roses forslag.
Alle de som mener at Wilma fortjener å dø, -
- rekker opp hånden.
Takk. Takk, alle sammen.
Stans.
Grace?
Er det ikke vi som bestemmer her? Det har du sagt hele tiden.
- Men det er kanskje bare av og til? - Nei, det er hele tiden.
Er ikke du her for å forsvare våre beslutninger?
Så la meg gå bort og gjøre det.
Nei.
Hvis noen skal gjøre det. skal det være meg.
Det må ikke være en hevnakt.
Det er greit for meg. Så lenge hun lider like mye som Claire.
Det er opp til meg.
Jeg sier fra når det er over.
Grace ...
Vær så snill og fortell meg ...
... hva de bestemte.
Skal jeg dø?
Nei, Wilma, du skal ikke dø.
Hva mener du?
De stemte imot Jacks forslag. Du skal ikke dø.
De trodde ikke Claire ville ha spist maten.
Og hun ville likevel ha dødt av lungebetennelse -
- etter sandstormen.
Sa de virkelig det?
Ja, det gjorde de.
Du kan ikke forestille deg hvor fryktelig ventetiden var ...
- Jeg er så trett. - Ja. det vet jeg. Det er sikkert.
Men nå kan du sove godt.
Ja. det kan jeg.
Legg deg og sov litt.
Du er den datteren jeg aldri fikk.
- Legg deg nå. - Blir du til jeg har sovnet?
Ja, Wilma.
Legg deg nå.
Wilma?
KAPITTEL SJU "Høst"
Endelig kom høsten.
Bomullen kom sikkert i sekkene.
Tross de få buskene. var det en god høst.
Det var som om alle prøvelsene hadde gjort bomullen ekstra hvit.
Selv med vanlige priser, ville høsten innbringe mer enn noensinne.
Ingenting var som før, men høsten kom like presist som den pleide.
Så snart den siste bomullen var i sekken, kom svalene.
De falt ned fra himmelen, ned mot myrene.
Alle så på dem med ærrefrykt, -
- og for en stund, var det større enn all verdens ord og politikk.
Den gamle rensemaskinen stod klar. Det hadde den gjort i en uke.
Smurt, tatt fra hverandre og satt sammen igjen av Sammy og Niels.
De to gikk godt i spann. Niels eide ikke humor, -
- så klovnenegeren Sammy hadde gitt opp -
- å underholde ham med sine dårlige vitser.
Edvard?
Jeg kjente deg nesten ikke igjen. Du har ny klesstil.
Faren din syntes det trengtes forandring.
Han går inn i en ny type forretninger.
- Er far her? - Nei. Men jeg har en beskjed fra ham.
Faren din sier at han kommer mandag om åtte dager klokken åtte.
Han venter utenfor i bilen i et kvarter, og ikke ett sekund mer.
Akkurat som han gjorde i Dogville. og som han gjorde med din mor ...
- Da han fridde til henne. - Ja.
Hvis du vil bli med, må du stå der. for ellers kjører han bare videre.
- Jeg har forstått. - Bra. Da drar jeg. Pass på deg selv.
I like måte, Edvard.
Si til far at de nye tidene er kommet til Manderlay.
Men Grace hadde ingen intensjoner om å dra med sin far.
Hun hadde sitt eget liv nå, og det passet henne fint.
Men hun ville gå bort til porten. Hun måtte vise ham -
- hva hun hadde oppnådd. Et nytt og bedre Manderlay.
Det var eksamensdag for Stanley og familien.
For selv om det hadde gått bra i det siste, -
- tok Stanley alltid en øl med Mr. Miller, -
- og da kunne ingen hindre ham i å avsløre hva som var skjedd -
- og ødelegge alt sammeh.
Wilhelm var veldig imot å ha de hvite snakke med sjåførene.
Men Grace trumfet det igjennom. Hun stolte på dem.
Dumme nigger! Er du helt udugelig?
Unnskyld, Mr. Mays.
Jeg bare tuller.
Der lurte han deg.
Stanley Mays og familien bestod eksamen.
Samme kveld erklærte Grace dem for rette amerikanere å være.
Nå kunne de reise, men de valgte å bli.
Det var snakk om å gi familien og Stanley Mays fast ansettelse.
Før de visste ordet av det var dagene gått, og pengene satt i banken, -
- hvor stolte Timothy hentet dem til hest.
Niels og Sammy reparerte bilen uten å se i manualen.
- Takk for alt. - Selv takk.
- Hva skal dere gjøre nå? - Vet ikke.
Dere kan jo alltids bli gangstere igjen.
- Hvor er Mr. Robinson? - Nede i hyttene og tar avskjed.
Grace var rørt over hans plutselige interesse for de tidligere slavene.
Men det føltes riktig da de kjørte.
Grace sa farvel til makten.
Modige og sterke er dine menn og kvinner
heller det enn korn og vin
gjør oss verdige Gud i himmelen
for denne store jord er din
hjerter åpne som våre dører
med rund hånd og en sjel så fri
Alabama, Alabama
deg i troskap hyller vi
Han ser på deg.
- Nei. - Han ser på deg.
- Nei. - Nå er jo gangsterne kjørt.
Da du var sjefen. var han gjest i ditt rike.
Nå er du gjest i hans.
Jeg tror han vil ha deg nå.
Han må få noe å spise. Jeg skal hente ham.
Vil du ikke ha litt mat?
Vær stille, kvinne.
I Mams soveværelse husket Grace Floras snakk om intime detaljer.
Hos munsiene fulgte samleiet de gamle skikker.
Det vil ikke være noe for Grace.
Ikke med hennes moderne tanker om likestilling mellom kjønnene.
Men Grace hadde etterlatt sine progressive idealer ved bordet.
Nå skjedde endelig det hun hadde drømt om.
Men det var mer bisarr enn erotisk.
Grace bestemte seg for å ikke slippe den tanken.
Våkne opp, Timothy.
Timothys hest hadde sluppet ut, og det var tent bål rundt hyttene -
- mens Grace sov.
- Hva har skjedd? - Det kan jeg ikke si.
Hvis du vil ha et klart svar. så spør en annen.
- Gangsterne tok pengene. - Hva?
Gangsterne tok pengene. Det er svaret.
- Det er da klar beskjed. - Helt klart.
Hva får deg til å tro at de tok dem?
Da festen var over gikk alle fra bordet -
- for å gå og se på pengene.
Timothy hadde gjemt dem bak den røde skrenten.
Han skulle holde øye med stedet. men han var ikke der.
Kassen var blitt fjernet. Den var tom.
En av gangsterne gravde den opp under påskudd av å ta avskjed.
Men han kunne ikke ha gjort det alene.
En eller annen må ha fortalt ham hvor kassen var.
Sammy ville ikke innrømme at det var ham.
Selv om han var mye sammen med Niels.
Så begynte alle å rope og skrike.
Folk hisset seg opp. og ingen hørte etter.
Stanley Mays og familien kom seg visst unna.
Men Philomena og Bertie fikk stygge knivsår.
Elizabeth er også død. Men det var et uhell.
Vi sendte vekk pistolene for tidlig.
Vi var ikke helt klare ennå.
For en gangs skyld var Grace stum.
Hun angret sin smakløse kommentar til gangsterne -
- om å gjenoppta deres tidligere yrke.
- Jeg får ikke liv i Timothy. - Det tror jeg så gjerne.
Han drakk tre flasker sprit før middag.
Munsiene drikker ikke.
Kanskje ... de gjør det ved spesielle anledninger.
Ja, her står stemningen i taket.
Sa jeg ikke at jeg aldri ville se deg her igjen?
Jeg har ikke kommet for å inngå forretninger, men for å avslutte en.
Jeg håper selvfølgelig du vil innse at jeg er en ærlig mann.
Jeg hadde jo slett ikke behøvd å komme.
Her er dine 80 prosent.
En ganske pen liten bunt.
- Er det pengene fra avlingen vår? - Det vil jeg tro.
Det er jo den tiden av året.
Jeg spilte litt med en ung mann ...
Jeg visste at han kom herfra.
Så nå kommer jeg med din andel.
Du tok visst feil av meg, hva?
Hvem vant du alle disse pengene fra?
Det er en dag siden nå. Jeg ville ha kommet før, -
- men jeg kjørte forbi en svart bil med noen herrer i mørke jakker.
De kjørte etter meg og skrek at jeg skulle dø.
At jeg var en svindler. som tok fra bunnen.
For en beskyldning å komme med. Det tok sin tid å slippe unna dem.
Hvem var det?
En neger som kom ridende. Hva het han nå?
Timothy ...
Ja, nettopp.
Han het Timothy.
Han er en munsi. De spiller ikke om penger.
Det vet jeg. Det hører jo til mitt felt.
Plent umulig å slepe dem til spillebordet.
Men han er ikke en munsi. Han er en pokker til kar med kortene.
Og det fortsatte han å være. uansett hvor mye han tapte.
Han sa til alle at han var munsi.
Jentene falt jo pladask for munsi-historiene hans, -
- om stolte afrikanere og kongeslekter.
Alle de gammeldags dydene. Og aksenten.
Det gjorde det lettere for ham å få jentene til sengs.
Jeg vil ikke engang utnytte din takknemlighet. Slik er jeg.
Jeg kom sannelig på et motto for dagen.
Man sier at mansiene er mer velutrustet enn munsiene.
"Munsiene oser av kulde, -"
"- men mansiene. jøss. som de kan knulle!"
Vi ses. Vi kan snakke forretninger en annen gang.
Grace skyndte seg å slå opp på sidene med inndelingen av slavene.
Hvor sto Timothy? Jo, der stod det et ettall.
En stolt slave, akkurat som hun hadde lest sist.
Eller sto det nå det?
Hun gransket håndskriften -
- og sammenlignet det med sjutallet ut for Elizabeth.
Den behagelystne negeren, kameleonen, som var ekspert i -
- å tilpasse sin personlighet det som iakttageren ønsket å se.
Nå så Grace det.
Det sto ikke én ved Timothy, men sju.
Hun hadde ønsket å se det som et ettall.
Det sto også en bemerkning.
"Vær på vakt, djevelsk snedig."
KAPITTEL ÅTTE
Grace får hevn over Manderlay. og filmen slutter
Grace hadde innkalt alle på Manderlay til et siste møte.
Hun hadde bestemt seg for å forlate stedet for alltid -
- og kjøre med sin far når han kom.
Dere er her alle sammen?
Jeg fikk overtalt kollektivet til å samles og avholde to avstemninger.
Det kan ikke angå meg lenger.
- Ikke vær for sikker på det. - Jo. jeg er det.
Jeg er kommet for å si farvel.
Dere har hatt to avstemninger i dag, -
- og jeg har tilfeldigvis med meg to gaver.
Avskjedsgaver, om dere vil.
Den første er disse her.
Det er pengene fra avlingen.
Det er faktisk 80 prosent. En korthai tok 20 prosent i kommisjon.
Han lurte pengene fra en her fra Manderlay i kortspill.
- Så det var ikke gangsterne? - Nei, det var ikke det.
Jeg vil ikke hale ut spenningen.
Den mannen som dere hadde valgt til å passe kassen, gjorde det.
Han ble overmannet av lysten til å spille.
Antakelig fordi han slett ikke er en munsi, -
- men en mansi.
Hvor ubetydelig det enn måtte høres.
Og det bringer meg til min andre gave.
Denne boken. Selv om det smerter dere, må den frem i lyset.
I denne boken -
- som er den mest avskyelige boken som noensinne er blitt skrevet, -
- står Timothy oppført som en behagelysten neger -
- som kan endre personlighet for å behage iakttageren.
- La meg finne siden. - Det er på side 104.
Hvordan vet du det? Jeg trodde ikke noen slave hadde lest denne boken.
Det er jeg som har skrevet den.
Alt er skrevet i min pertentlige håndskrift.
Mam og jeg var svært unge da krigen sluttet.
Vi var livredde for den nye lovgivningen.
Var dere livredde for den?
Vi prøvde å se for oss den verdenen slavene skulle ut i.
Var de klare for den?
Eller rettere sagt: Var den klar for dem?
Slavene ble lovet alt mulig. men vi trodde ikke noe på det.
Så Mam bad meg skrive -
- hvordan jeg syntes det skulle være hvis alle ble på Manderlay.
Men dere forlenget jo slaveriet.
Det kan godt være. Men det var det minste av to onder.
Visste de andre at du skrev boken?
De i kategori to, tre og fem har alltid visst det.
Et par stykker av de andre hadde best av ikke å vite det.
Men nå vet alle det.
Jeg skrev Mams lov, og det var til alles beste.
Til alles beste?
Hvordan våger du å si det?
Det er jo oppskriften på undertrykkelse -
- og ydmykelse. fra begynnelse til slutt.
Jeg tror du har lest den med feil briller, Miss Grace.
Hvis jeg må få si det ...
Så innviet Wilhelm Grace i det humane -
- ved det minste av to onder.
Mams lov sikret alle mat og husly -
- og lot dem klage over herrene deres, -
- i stedet for at de selv skulle ta ansvar for deres triste skjebner.
Middagsmønstringen var et gode, -
- fordi plassen var skyggefull midt på dagen.
Inndelingen i kategorier fulgte de atferdsmønstre -
- som mennesker tyr til for å overleve undertrykkelse -
- og gjøre livene sine enklere.
En stolt neger. Ikke at Manderlay har hatt mange, -
- overlevde ved å se seg selv som stolt, og ved sin tro på -
- at han var mer forfulgt enn de andre.
Klovnenegeren vant mye ved at herren var forpliktet til å le.
Og de arhdre kategoriene hadde lignende fordeler.
Penger ble forbudt, og man måtte spille om bomulsdotter, -
- så ingen familier gikk fallit. Og så videre.
Til slutt holdt Grace sitt hode på å eksplodere.
Men de er jo ikke frie! Det er det som betyr noe.
Det er et filosofisk argument.
Og det leder meg til de to før nevnte avstemningene.
Er Mams lov stadig relevant?
Vi ble enige om at den dessverre var like relevant nå som noensinne.
Amerika var ikke klar til å ønske oss velkommen -
- for 70 år siden og er det stadig ikke.
Fortsetter det som nå. er det ikke klart om 100 år.
Så vi har bestemt oss for å ta ett skritt bakover her på Manderlay -
- og gjeninnføre den gamle loven.
Unnskyld, men jeg går nå.
Hva angår din avreise, må jeg fortelle om den andre avstemningen.
Som du vet, mistet vi Mam.
Dessverre fikk vi skremt hennes etterkommere godt og grundig vekk.
Kort og godt: Vi mangler en ny Mam.
- Nei! - Du fikk hver eneste stemme.
Aldri i livet.
Med all din idealisme tror jeg du vil trives med -
- å vokte over et menasjeri av skapninger -
- som ikke har en sjanse til å overleve i den frie natur.
Du trodde jo at kollektivbegrepet ville være bra for oss.
Du var så sikker at du tydde til maktbruk for å overbevise oss.
Jeg håper ikke at vi blir nødt til å gjøre det samme.
Hva mener du? Vil dere holde meg fanget her?
Bare til du forstår. Akkurat som du ville ha oss til å forstå.
Porten er reparert og låst.
Gjerdet er i god stand. men ikke særlig høyt.
Det gjerdet ... Ærlig talt.
To menn med et rustent haglgevær og en leketøyspistol.
Hvor dumme tror du vi er?
For dumme til å bygge en stige hvis vi virkelig ville vekk?
Grace hadde kastet bort mye tid på møtet, og de kom ingen vei.
Faren hennes ville komme i bilen sin til porten klokken åtte.
Det var om en halv time. Hun hadde ingen stige.
Hun var helt alene, omringet av mange.
Hvordan skulle hun slippe ut fra Manderlay?
Når stod en del av gjerdet alltid åperht?
Grace måtte skifte taktikk fort, hvis hun skulle rekke avtalen.
Greit. Så gjør jeg som dere vil.
Ikke av mitt hjertes godhet. men fordi det er min eneste mulighet.
Og bare rolig, jeg skal nok adlyde deres elskede lov.
Først må vi ta oss av dagens sak: Timothy.
En slave fra kategori sju har begått et tyveri som nesten ruinerte oss.
Ettersom Mams lov ikke angir noen straff for tyveri av penger, -
- må jeg være kreativ.
Hva var det du sa, Flora? Noe med å plante en flaske vin.
Jeg tror det er en flaske vin under Timothys sal.
Tror ikke dere det?
Så det var det jeg så der i går.
Så sannelig om det ikke var en flaske vin.
Det var ennå ti minutter til hennes punktlige far ville komme -
- og vente utenfor i et kvarter og ikke et sekund mer.
Det var akkurat nok tid til en verbal avskjedssalutt.
Timothy, du behøver ikke være stolt og taus lenger.
Klynk og skrik -
- og trygle om nåde, -
- som den mansi du er.
Den mansi du forakter så veldig.
Det er hatet dere nærer til dere selv, -
- som dere aldri får meg til å akseptere.
Du er et avskum av en svindler.
Wilhelm og alle dere som følger ham. forråder deres egen rase.
Jeg håper andre negre vil oppdage forræderiet deres og straffe dere.
Dere gjør meg kvalm!
Du har sikkert rett, Miss Grace.
Man kan sikkert ikke håne oss nok.
Men jeg forstår ikke hvorfor du blir så sint.
Er det ikke noe du glemmer?
Det er dere som har skapt oss.
Det eneste som kunne hindre henne i å piske til evig tid, -
- var klokkens muntre klokkespill som meldte hennes fars ankomst.
Hun trengte hans støtte.
Manderlay var også et sted som verden godt kunne unnvære.
Grace kjente igjen sin fars håndskrift.
"Kjærre jenta mi," stod det.
"Så narret du faren din enda en gang."
"Først ventet jeg et kvarter. men jeg er for snill av meg."
"Så jeg gikk bort til gjerdet bak buskene -"
"- for å se om du hadde det bra."
"Til min overraskelse så det ut som du hadde et godt grep om tingene."
"Jeg er stolt av deg, jenta mi. Jeg håper vi vil møtes en dag. -"
"- så du kan fortelle hva du mente med 'nye tider' på Manderlay."
"Kjærlig hilsen din dumme, gamle far."
Avstemninger er uovertrufne, -
- men det er sjeldent mulig å bestemme klokken gjennom debatt.
Det var nå ganske tydelig.
Grace måtte på få sekunder velge i hvilken retning hun ville flykte.
Og hennes forfølgere bar faktisk på fakler.
Grace hadde det travelt og så ikke Burt, den forrige flyktningen -
- med et liberalt syn på andre raser, som ikke kom langt.
Grace var sint.
Manderlay var fastfrosset i et alt for negativt bilde av landet.
Amerika hadde utvilsomt mange fasetter.
Men at det ikke skulle være klart til å innlemme de svarte?
Det kunne man ikke påstå.
Amerika hadde rakt hånden diskret frem, -
- og nektet noen å se den hjelpende hånden, -
- kunne han virkelig bare takke seg selv.